“Professional Pedagogics” — це безкоштовний рецензований електронний науковий журнал, що публікується англійською мовою. Він належить до кластеру «Розвиток людського капіталу, соціальні науки та журналістика» і висвітлює наукові дослідження в галузях A1 «Освітні науки» та A5 «Професійна освіта» (за спеціалізаціями).
Institute of vocational education of NAPS of Ukraine
Автори, які подають матеріали до цього журналу, погоджуються з такими положеннями: 1. Автори отримують право на авторство своєї роботи одразу після її публікації та назавжди зберігають це право за собою без жодних обмежень. 2. Дата початку дії авторського права на статтю відповідає даті публікації випуску, до якого вона включена.
ІНТЕНСИФІКАЦІЯ ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВКИ ЗДОБУВАЧІВ ОСВІТИ ЗАСОБАМИ SMART-ТЕХНОЛОГІЙ
Актуальність. Сучасна глобальна освітня архітектура зазнає радикальних змін у напрямі «Професійної освіти 4.0», що зумовлено вимогами Індустрії 4.0 та системною цифровою трансформацією. В Україні цей процес критично ускладнюється умовами воєнного стану, енергетичною нестабільністю та нагальною потребою в економічній стійкості, що вимагає впровадження інноваційних інструментів для забезпечення безперервності навчання. Традиційні педагогічні методи часто неспроможні підтримувати належний темп та якість викладання в умовах такого високого навантаження. Існує значна наукова прогалина щодо системної інтеграції SMART-комплексів не як периферійних засобів, а як основних інструментів інтенсифікації підготовки. Подолання цієї прогалини є життєво важливим для гармонізації національних професійних стандартів із європейським освітнім простором та компенсації обмеженості фізичної інфраструктури. Мета: Це дослідження спрямоване на теоретичне обґрунтування та емпіричне оцінювання потенціалу SMART-технологій, підсилених штучним інтелектом (ШІ), як стратегічних інструментів інтенсифікації професійної підготовки. Об’єктом дослідження є розроблення концептуальної моделі, що оптимізує ефективність навчання та розвиток професійних компетентностей в умовах цифрових викликів та безпекових ризиків. Методи: Дослідження реалізовано за поетапним змішаним дизайном (mixed-methods), що поєднує теоретичний аналіз із широкомасштабним емпіричним розвідками. На початковому етапі проведено епістемологічний аналіз літератури з питань SMART-освіти та Індустрії 4.0 для визначення ключових теоретичних засад. Емпіричний етап передбачав всеукраїнське опитування 4 645 педагогічних працівників закладів професійної освіти з усіх макрорегіонів України, що забезпечило високу територіальну та експертну репрезентативність (понад 73% учасників мають професійний стаж 10 і більше років). Аналіз даних зосереджувався на ефективності цифрових інструментів в умовах воєнного стану, домінантних формах організації навчання та технологічних бар’єрах. На завершальному етапі застосовано структурно-логічне моделювання для синтезу отриманих результатів у концептуальну модель із чотирьох блоків, що інтегрує адаптивні алгоритми та предиктивну аналітику навчання для забезпечення точності та відтворюваності освітнього процесу. Результати: Емпіричні дані свідчать, що SMART-комплекси виконують критичну стабілізуючу функцію: 86,1% педагогів відзначають значне або помірне прискорення темпів засвоєння знань та вмінь. Крім того, 67,3% респондентів оцінили ці технології як високоефективні для підтримки безперервності освіти в умовах воєнного стану. Інтенсифікація досягається через цикли миттєвого зворотного зв’язку, автоматизацію рутинного оцінювання та персоналізацію навчальних траєкторій. У дослідженні запропоновано комплексну чотириблокову концептуальну модель: 1) технолого-адаптивна інфраструктура з використанням VR/AR та адаптивних модулів; 2) аналітико-прогностичний блок, що моніторить «цифровий слід» здобувачів; 3). система персоналізованої підтримки на основі генеративного ШІ та інтелектуальних тьюторів; 4) результативно-компетентнісний блок, узгоджений із вимогами ринку праці. Хоча 75,8% учасників визнають позитивний вплив ШІ на якість освіти, суттєвими системними бар’єрами для повномасштабного впровадження залишаються нестабільний зв’язок, перебої в енергопостачанні та різний рівень цифрової грамотності персоналу. Висновки: Дослідження доводить, що інтенсифікація професійної підготовки засобами SMART-технологій є швидше системною освітньою еволюцією, ніж просто технологічним оновленням. Запропонована модель сприяє переходу до «випереджального навчання», трансформуючи роль педагога з транслятора знань у дизайнера освітнього досвіду. Ефективна імплементація потребує двовекторної стратегії: модернізації інституційної цифрової інфраструктури та стимулювання стратегічної цифрової саморегуляції здобувачів. Теоретично це дослідження долає розрив між теоріями адаптивного навчання та професійною дидактикою. Практично результати пропонують масштабований план модернізації систем професійної освіти в регіонах, що постраждали від криз, встановлюючи нові стандарти для розвитку стійкого та технологічно просунутого людського капіталу.
стійкість, Індустрія 4.0, навчання на основі ШІ, освітній дизайн, цифрова грамотність, адаптивна педагогіка, освітня екологія
Авторське право (c) 2026 Mykola Pryhodii, Oleksandr Radkevych https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
КОНЦЕПТУАЛЬНА МОДЕЛЬ РОЗВИТКУ ЦИФРОВИХ НАВИЧОК МАЙБУТНІХ ВИКЛАДАЧІВ ЗАКЛАДІВ ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ
Актуальність: після 2022 року українська система професійної освіти функціонує в умовах війни з потужними інформаційними атаками, масовим переміщенням кадрів і здобувачів освіти, що потребує вироблення нових моделей підготовки педагогів з розвиненими цифровими навичками, здатних забезпечити якісну професійну підготовку кадрів для майбутнього відновлення України та її європейської інтеграції. Мета: теоретичне обґрунтування й опис концептуальної моделі розвитку цифрових навичок майбутніх викладачів закладів професійної освіти. Методи: теоретичний аналіз джерел – для вивчення стану наукової розробленості проблеми, узагальнення методологічних засад розвитку цифрових навичок майбутніх викладачів професійної освіти; порівняння й узагальнення – для вивчення підходів до формування сучасних моделей цифрового зростання викладачів; системно-структурний аналіз – для обґрунтування архітектонічної структури моделі; моделювання – для унаочнення структури моделі розвитку цифрових навичок майбутніх викладачів закладів професійної освіти та використаної в ній авторської цифрової екосистеми MindMupsProfi. Результати: запропоновано концептуальну модель розвитку цифрових навичок майбутніх викладачів закладів професійної освіти, що інтегрує 33 інноваційні інструменти (MindMup, Canva, Miro, Padlet, Jamboard, Google Workspace, ChatGPT, Copilot тощо), структуровані за дидактичними рівнями (діагностичний, формувальний, аналітичний, рефлексивний, оновлювальний), використовує авторську цифрову екосистему MindMupsProfi (сприяє проведенню безперервного оновлення контенту, діагностики, аналітики й автоматизованої сертифікації результатів розвитку цифрових навичок педагогів). Висновки: концептуальна модель розвитку цифрових навичок майбутніх викладачів закладів професійної освіти представлена як гнучка структурно-впорядкована система, що інтегрує чотири взаємопов’язані концепти, підтримується авторською цифровою екосистемою MindMupsProfi з «живим» веб-смарт-порадником ПРОФІ і може бути платформою розвитку цифрової культури, педагогічної стійкості й інноваційного мислення педагогів у сфері професійної освіти України; архітектонічно-структурна впорядкованість, наскрізна адаптивність, аналітична керованість моделі сприятимуть досягненню очікуваного педагогічного ефекту (стійкість і життєздатність системи в умовах постійних змін, підвищення потенціалу професійної освіти України, її гармонізації з європейськими стандартами (DigCompEdu), підготовка викладачів, здатних очолювати процеси цифрової модернізації як у воєнний період і період повоєнного відновлення, так і в умовах майбутнього мирного поступу).
професійна освіта, майбутні викладачі закладів професійної освіти, концептуальна модель, цифрові навички, інноваційні інструменти.
Авторське право (c) 2026 Євген Кузнєцов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
НАВЧАЛЬНО-МЕТОДИЧНІ РЕСУРСИ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ МУЗИЧНОГО МИСТЕЦТВА НА БУКОВИНІ (1980 –2000-І РОКИ)
Актуальність: проблема розвитку музично-педагогічної освіти у регіонах України уможливлює актуалізацію цінних практик підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва, утверджених в історичній ретроспективі, задля дослідження тяглості і сталості освітніх та мистецьких традицій; саме тому конструктивні надбання музично-педагогічної освіти Буковини у 1980 – 2000-х роках потребують особливої дослідницької уваги, зважаючи на соціально-політичний контекст її поступу, внесок викладачів у підготовку мистецьких кадрів для української музичної культури і освіти. Мета статті: схарактеризувати змістовий контент основних дисциплін у підготовці майбутніх учителів музичного мистецтва на Буковині у 1980-2000-х рр.; проаналізувати навчально-методичні ресурси музично-педагогічної освіти з урахуванням традицій підготовки вчителів-музикантів у буковинському краї. Методи дослідження: історико-педагогічний аналіз – задля вивчення особливостей змісту підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва у закладах освіти Буковини в обраних хронологічних межах; контент-аналіз – у процесі студіювання навчально-методичних матеріалів, ресурсів підготовки вчителів-музикантів, узагальнення їх проблематики. Результати: встановлено, що підготовка майбутніх учителів музичного мистецтва на Буковині у 1980–2000-х роках здійснювалася на основі поєднання загальнодержавних освітніх вимог із регіональними традиціями музичної культури та педагогіки, що забезпечувало тяглість і стабільність музично-педагогічної освіти в краї; виявлено, що зміст фахової підготовки майбутніх учителів музики був структурований навколо системи дисциплін музично-теоретичного, виконавського, методичного та культурологічного спрямування, які в сукупності формували професійну компетентність учителя-музиканта як педагога, виконавця й носія національної культури; з’ясовано, що навчально-методичні ресурси (навчальні програми, методичні рекомендації, посібники, репертуарні та хрестоматійні видання) відігравали провідну роль у забезпеченні якості професійної підготовки, сприяли формуванню музичного мислення, виконавської майстерності, педагогічної рефлексії та творчої самореалізації майбутніх учителів музичного мистецтва; доведено, що особливе місце в системі підготовки займали дисципліни й практики, пов’язані з музичною народною творчістю, музичним краєзнавством і фольклорно-етнографічними студіями, які забезпечували глибоке занурення студентів у регіональний культурний контекст, формували національну самосвідомість і ціннісні орієнтири професійної діяльності; виявлено, що наприкінці 1990-х – на початку 2000-х років у змісті музично-педагогічної освіти Буковини відбулися суттєві зміни, пов’язані з подоланням ідеологічних обмежень радянського періоду, посиленням національно-культурного компонента, актуалізацією української музичної спадщини та впровадженням інтегративних і міждисциплінарних підходів; узагальнено, що досвід укладання й використання навчально-методичних видань викладачами-музикантами Буковини становить цінний освітній ресурс, який може бути використаний у сучасній системі підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва для оновлення змісту фахових дисциплін і збереження регіональних освітніх традицій. Висновки: музично-педагогічна освіта на Буковині у 1980–2000-х роках розвивалася як унікальна складова мистецької освіти, в якій поєднувалися державні освітні вимоги з регіональними мистецькими традиціями та національно зорієнтованим змістом підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва; навчально-методичні ресурси відігравали ключову роль у формуванні професійних, виконавських і педагогічних компетентностей майбутніх учителів музики, забезпечуючи єдність теоретичної, практичної та виконавської підготовки; аналіз змісту фахових дисциплін засвідчив пріоритет виховного потенціалу музичного мистецтва, орієнтацію на розвиток музичної культури особистості, морально-естетичних цінностей, творчих здібностей учнів, а також на формування педагогічної майстерності вчителя-музиканта; доведено, що важливою особливістю підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва на Буковині було системне залучення регіонального музично-краєзнавчого матеріалу, фольклорної спадщини, репертуару буковинських композиторів і виконавців, що сприяло утвердженню національної ідентичності та професійної самосвідомості здобувачів освіти; трансформаційні процеси у змісті музично-педагогічної освіти наприкінці 1990-х – на початку 2000-х років, зумовлені подоланням ідеологічних обмежень радянського періоду, посиленням національно-культурного компонента, міждисциплінарної інтеграції та орієнтацією на концепцію музичного виховання на основі української національної культури.
музично-педагогічна освіта, зміст підготовки, майбутні вчителі музичного мистецтва, Буковина, навчально-методичні ресурси
Авторське право (c) 2026 Sviatoslava Rudan https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФОРМУВАННЯ КОНФЛІКТОЛОГІЧНОЇ КУЛЬТУРИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ
Актуальність: у глобальному освітньому просторі спостерігається зростання складності професійної взаємодії, що зумовлює актуалізацію проблеми конструктивного врегулювання конфліктів у педагогічній діяльності; у межах педагогіки, психології та конфліктології проблема формування конфліктологічної культури майбутніх учителів розглядається як важлива складова професійної підготовки, проте немає єдиного підходу до визначення її сутності та структури, що свідчить про наявність теоретико-методологічних прогалин. Мета: теоретичне обґрунтування сутності конфліктологічної культури майбутніх учителів, аналіз наукових підходів до її визначення та розроблення авторської структури цього феномена з урахуванням специфіки педагогічної діяльності. Методи: теоретичний аналіз, порівняння, узагальнення та систематизації наукових джерел; контент-аналіз дефініцій поняття «конфліктологічна культура», що представлені в сучасних наукових працях; методи логіко-структурного моделювання для обґрунтування авторської структури досліджуваного феномена; добір репрезентативних наукових публікацій за критеріями релевантності та наукової значущості – для формування емпіричної вибірки. Результати: встановлено відсутність уніфікованого підходу до визначення поняття «конфліктологічна культура» та виявлено його інтегративний характер; узагальнення наукових джерел дозволило виокремити спільні ознаки дефініцій (спрямованість на конструктивну взаємодію, поєднання знань, цінностей і поведінкових стратегій тощо); запропоновано авторське визначення досліджуваного поняття; обґрунтовано структуру конфліктологічної культури, що включає когнітивний, ціннісно-мотиваційний, емоційно-регулятивний та поведінково-комунікативний компоненти та визначено їх функціональні взаємозв’язки. Висновки: отримані результати поглиблюють теоретичні засади дослідження конфліктологічної культури як інтегративної характеристики особистості майбутнього вчителя та розширюють наукові уявлення про її структуру; практичне значення полягає у можливості використання запропонованих підходів для розроблення педагогічних умов, методик і технологій формування конфліктологічної культури у процесі професійної підготовки педагогічних кадрів.
конфліктологічна культура, майбутні вчителі, педагогічний конфлікт, професійна підготовка, структура конфліктологічної культури, компоненти конфліктологічної культури, освітнє середовище, комунікативна взаємодія.
Авторське право (c) 2026 Василь Ковальчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІННОВАЦІЙНІ ПІДХОДИ ДО ВПРОВАДЖЕННЯ ЕНЕРГОЕФЕКТИВНИХ ПРАКТИК У ПРОФЕСІЙНУ ПІДГОТОВКУ МАЙБУТНІХ БУДІВЕЛЬНИКІВ
Актуальність: сучасні вимоги до енергоефективності будівель, оновлення нормативної бази та зростання потреб у фахівцях, здатних працювати з технологіями низько енергетичного будівництва, зумовлюють необхідність модернізації професійної підготовки майбутніх будівельників; інноваційні підходи до формування енергоефективної компетентності стають ключовою умовою забезпечення якості професійної освіти та відповідності підготовки потребам ринку праці й викликам сталого розвитку. Мета: обґрунтувати та охарактеризувати інноваційні підходи до впровадження енергоефективних практик у професійну підготовку майбутніх будівельників, визначити їх змістові та методичні особливості, а також окреслити умови ефективної реалізації в освітньому процесі. Методи: аналіз наукових джерел, порівняльно‑педагогічний метод, систематизація й узагальнення сучасних практик професійної освіти; контент‑аналіз досліджень з енергоефективності та цифрових технологій; структурно‑функціональний аналіз інноваційних освітніх моделей; експертне узагальнення результатів апробації окремих методик. Результати: визначено ключові напрями модернізації змісту та методів професійної підготовки майбутніх будівельників у контексті енергоефективності; обґрунтовано роль цифрових технологій (BIM‑моделювання, енергетичних симуляторів, цифрових платформ), інтерактивних і проєктно‑технологічних методів навчання у формуванні здатності студентів до моделювання, аналізу й упровадження енергоощадних рішень; показано значення практико-орієнтованої взаємодії з підприємствами галузі та узгодження освітнього змісту з європейськими стандартами енергоефективності як передумови високого рівня професійної готовності випускників. Висновки: інноваційні підходи до впровадження енергоефективних практик забезпечують комплексне формування професійних компетентностей майбутніх будівельників, підсилюють практичну спрямованість навчання та сприяють підготовці фахівців, здатних працювати відповідно до сучасних технологічних, нормативних та екологічних вимог; поєднання цифрових інструментів, активних методів навчання і виробничого контексту створює підґрунтя для модернізації професійної освіти та підвищення її ефективності у сфері енергоефективного будівництва.
Енергоефективність; компетентність з енергоефективності; професійна підготовка; майбутні будівельники; інноваційні підходи; будівельна галузь; BIM-технології; проєктно-орієнтоване навчання (PBL)
Авторське право (c) 2026 Тетяна Пащенко, Тетяна Герлянд https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
НАВЧАННЯ «ПОЗА ТЕРИТОРІЯМИ» В КОНТЕКСТІ ГЛОБАЛЬНОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ ОСВІТИ
Актуальність: Сучасна освітня парадигма зазнає глибокої трансформації, зумовленої глобалізацією, цифровізацією та зростанням мобільності. Традиційні територіально обмежені моделі освіти замінюються гнучкими мережевими системами. Незважаючи на широкі дослідження цифрового та дистанційного навчання, залишається брак комплексної теоретичної бази, яка б пояснювала феномен навчання за межами територій у контексті «фізичного» перетину кордонів, зокрема його системні, соціальні та політичні виміри. Мета: Дослідження спрямоване на обґрунтування феномену навчання «поза територіями» (транскордонного навчання) шляхом аналізу освітньої політики Європейського Союзу та сучасного міжнародного наукового дискурсу у порівняння з доктриною навчання без кордонів. Методи: Дослідження базується на міждисциплінарній методологічній базі, що поєднує теоретичний аналіз, порівняльні методи та синтез міжнародної академічної літератури (2019–2026). У дослідженні розглядаються політичні документи ЄС (наприклад, Європейський освітній простір, Erasmus+, ініціативи щодо мікрокредитів) та інтегруються висновки нещодавніх наукових публікацій, індексованих у Scopus та Web of Science. Концептуальне моделювання застосовується для розробки структурного представлення навчання «поза територіями». Результати: Дослідження визначає фундаментальний перехід від територіально визначених освітніх систем до мережевих, реляційних навчальних середовищ. Основою для розвитку феномену навчання «поза територіями» є: поява просторової незалежності, інституційної гнучкості та транснаціональної інтеграції політик як ключових вимірів глобалізації освіти; зростаюча роль цифрових платформ, мікроакредитацій та глобальних освітніх мереж у формуванні «флюїдної» моделі освіти; трансформація академічної мобільності в гібридні та віртуальні форми; створення механізмів європейського рівня (EQF, Europass, Erasmus+), які забезпечують порівнянність та визнання результатів навчання у різних країнах. Запропоновано структурну модель навчання «поза територіями», що складається з п'яти взаємозалежних компонентів: цифровий освітній простір, міжнародна мобільність, транснаціональні програми, мікроакредитації та глобальні мережі. Висновки: Результати дослідження демонструють, що навчання «поза територіями» є системною трансформацією освіти, а не технологічне розширення дистанційного навчання. Запропонована модель сприяє теоретичному прогресу, концептуалізуючи освіту як мережеву, посттериторіальну систему з юридичним визнанням результатів навчання на світовому рівні. Практично вона забезпечує основу для розробки політики та освітньої реформи, особливо актуальної для країн, які стикаються з потрясіннями, таких як Україна, щодо створення умов для безперервності, стійкості та глобальної інтеграції національних систем освіти.
навчання «поза територіями» (транскордонного навчання), навчання без кордонів, інтеграція в освіті, транснаціональна освіта, освітня мобільність
Авторське право (c) 2026 Daria Voronina-Pryhodii https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВТРУЧАННЯ ЗА УЧАСТЮ ТВАРИН ЯК РЕЛЯЦІЙНЕ НАВЧАЛЬНЕ СЕРЕДОВИЩЕ У ПРОФЕСІЙНІЙ ОСВІТІ: МОДЕЛЬ RPI-AAI
Актуальність. Сучасні системи освіти в допоміжних професіях (helping professions) піддаються інтенсивній техніцізації та стандартизації, що може призвести до деперсоналізації стосунків у процесі надання допомоги, зниження клінічної емпатії та підвищення ризику професійного вигорання. У статті представлено авторську модель RPI-AAI (Реляційно-ідентичнісна модель професійного становлення у втручаннях за участю тварин) — евристичну педагогічну базу, яка розглядає втручання за участю тварин як середовище досвідного реляційного навчання в медичній, ветеринарній та педагогічній освіті. Дослідження має теоретико-концептуальний характер і ґрунтується на наративному огляді літератури, що інтегрує висновки з нейробіології регуляції афекту, теорії прив'язаності та креативної педагогіки соціальної реабілітації. Метою статті є розроблення теоретичної моделі, що пояснює роль реляційного досвіду в середовищі втручань за участю тварин у процесі формування емпатії та професійної ідентичності у представників допоміжних професій. Дослідження має концептуальний характер і спрямоване на інтеграцію розрізнених результатів досліджень у цілісну інтерпретаційну структуру. Для цього представлена Реляційно-ідентичнісна модель професійної освіти в середовищі втручань за участю тварин (RPI-AAI), яка розглядає такі втручання як реляційне навчальне середовище, де емоційна регуляція, реляційний досвід та формування професійної ідентичності створюють взаємопов'язаний розвиваючий процес. Головне дослідницьке питання можна сформулювати так: як реляційний досвід у середовищі AAI може підтримати розвиток навичок емпатії та формування реляційної професійної ідентичності в допоміжних професіях? Методологія. Структура статті підпорядкована досягненню цієї мети. У другій частині представлено авторську модель RPI-AAI, яка інтегрує положення теорії прив'язаності, концепції регуляції афекту та педагогіки креативної реабілітації. Ця пропозиція має евристичний характер і створює інтерпретаційну базу, що потребує подальшої емпіричної перевірки, організовуючи процес розвитку компетентності у трьох взаємозалежних вимірах: регуляторному, реляційному та ідентичнісному. Далі обговорюються імплікації моделі для медичної та ветеринарної освіти з особливим акцентом на проблемі деперсоналізації клінічних відносин і ризику вигорання. У наступній частині статті представлені методологічні припущення дослідження, а у висновку сформульовано результати та напрями подальших емпіричних розвідок. Структура статті веде від діагностики освітньої проблеми через побудову теоретичної моделі до визначення її значення для практики професійної освіти. Результати. Процес формування професійної ідентичності представлено на трьох взаємопов’язаних рівнях: регуляторний («Я у стосунках») – пов'язаний зі стабілізацією емоційного збудження; реляційний («Інший як суб'єкт») – у якому тварина виступає як «емоційне дзеркало», розвиваючи чутливість до невербальних сигналів та меж суб'єктивності; ідентичнісний («Я як професіонал») – де корекційний досвід та реляційна суб'єктність підтримують розвиток ставлення відповідальності за благополуччя іншої істоти. Наведені у статті результати досліджень вказують на те, що участь у втручаннях за участю тварин (AAI) може сприяти розвитку саморегуляторних компетентностей та стратегій навчання, особливо серед осіб, які відчувають високий рівень стресу. Висновки. Модель RPI-AAI може бути корисним інструментом у професійній освіті, підтримуючи розвиток емпатії та формування інтегрованої професійної ідентичності, стійкої до вигорання
втручання за участю тварин, клінічна емпатія, професійна ідентичність, регуляція афекту, взаємодія людини й тварини, модель RPI-AAI
Авторське право (c) 2026 Lena Jędrzejak https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПІДПРИЄМНИЦЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ ЯК ДРАЙВЕР ФОРМУВАННЯ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНОСТІ ЕКОНОМІКИ ЗНАНЬ У КОНТЕКСТІ СТАЛОГО РОЗВИТКУ: ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ТА ІНСТИТУЦІЙНІ МЕХАНІЗМИ РОЗВИТКУ
Актуальність. Перехід до економіки знань, зумовлений цифровізацією, прискореною циркуляцією знань і зростанням ролі людського капіталу, змінює функції університетів: від «освітньо-наукових» установ до активних агентів інноваційної екосистеми. У межах моделі Triple Helix університет виступає актором взаємодії «університет–індустрія–уряд», що забезпечує трансфер знань у виробництво, комерціалізацію результатів досліджень і розвиток підприємницьких компетентностей. Додаткового виміру проблемі надає інтеграція принципів сталого розвитку та орієнтація інновацій на соціально-екологічний ефект. Мета: теоретично обґрунтувати сутність підприємницького університету та систематизувати механізми його впливу на конкурентоспроможність економіки знань у контексті інноваційної трансформації та сталого розвитку. Методи: теоретичне узагальнення та абстрагування – для формування поняттєво-категоріального апарату; аналіз і синтез – для виокремлення ключових елементів підприємницької трансформації; порівняння – для зіставлення зарубіжних і вітчизняних підходів; системний і структурно-функціональний аналіз – для дослідження університету як інституції інноваційної екосистеми; інституційний аналіз – для оцінювання нормативно-правових передумов та бар’єрів; моделювання та логіко-аналітичний методи – для формалізації каналів упливу та формування висновків. Результати. Обґрунтовано, що підприємницький університет є цілісною організаційною моделлю, що поєднує управлінську автономію, диверсифікацію фінансування, інноваційну інфраструктуру та підприємницьку культуру. Запропоновано розглядати його внесок у конкурентоспроможність економіки знань через чотири взаємопов’язані канали: формування людського капіталу та підприємницьких компетентностей; комерціалізація НДДКР і капіталізація знань; інноваційно-активна модель управління та інституційна стійкість; екосистемна взаємодія в логіці Triple Helix із включенням критеріїв сталих інновацій. Показано, що в Україні наявні базові нормативні передумови, однак практичну імплементацію стримують інституційна фрагментарність, слабка кооперація науки, бізнесу та обмежена фінансова автономія. Висновки: підприємницький університет доцільно трактувати як системний чинник модернізації економіки знань і реалізації цілей сталого розвитку за умови синергії організаційної трансформації, інструментів комерціалізації та екосистемних партнерств; оцінювання результативності має враховувати не лише економічні, а й соціально-екологічні ефекти.
підприємницький університет, економіка знань, конкурентоспроможність, сталий розвиток, інноваційна екосистема, комерціалізація знань, людський капітал, інноваційно-активний університет
Авторське право (c) 2026 Марина Ажажа, Тетяна Несторенко, Яна Пеліова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РЕКОМЕНДОВАНІ ПРОГРАМИ У ШКІЛЬНІЙ ПРОФІЛАКТИЦІ ВЖИВАННЯ ПСИХОАКТИВНИХ РЕЧОВИН
Актуальність: Проблематика вживання психоактивних речовин молоддю залишається суттєвим викликом для громадського здоров'я та системи освіти. Результати останніх досліджень вказують на те, що попри певні тенденції до зниження, масштаби цього явища все ще обґрунтовують потребу в проведенні системних профілактичних заходів. Особливого значення набуває реалізація профілактичних програм у шкільному середовищі, що уможливлює раннє втручання та зміцнення психосоціальних компетенцій учнів. Сучасний підхід до профілактики підкреслює необхідність застосування програм, що ґрунтуються на наукових доказах та проходять систематичну оцінку. У зв'язку з цим аналіз рекомендованих програм становить актуальну та важливу сферу педагогічних досліджень. Метою роботи: є аналіз обраних рекомендованих програм, що використовуються у профілактиці вживання психоактивних речовин молоддю в шкільному середовищі («Дебата», «Unplugged», «Фантастичні можливості»), з особливим акцентом на їхніх теоретичних засадах, структурі, цільовій групі та ефективності профілактичного впливу. Методи: У роботі застосовано аналіз наявних даних (desk research), що охоплює системні документи щодо функціонування системи рекомендацій профілактичних програм у Польщі. Використано матеріали, розроблені Центром розвитку освіти, а також Інститутом психіатрії та неврології. Аналізу піддано програмну документацію, зокрема посібники для реалізаторів та навчальні матеріали для учнів і батьків. Додатково використано звіти з оцінювальних досліджень щодо ефективності аналізованих програм. Зібраний матеріал пройшов порівняльний аналіз за такими критеріями: цілі програм, методи роботи, сфера впливу та рівень рекомендації в системі. Результати: Аналіз програм виявив їхню диференціацію за інтенсивністю впливу та методами. Програма «Дебата» стосується проблеми вживання алкоголю, має характер короткострокового втручання та зосереджена на формуванні нормативних установок і переконань. Програма «Unplugged» охоплює ширший спектр психоактивних речовин і ґрунтується на моделі соціального впливу та розвитку психосоціальних компетенцій. Програма «Фантастичні можливості» характеризується найвищим рівнем комплексності, інтегрує шкільні, сімейні та локальні заходи, а також демонструє стійкі профілактичні ефекти, підтверджені дослідженнями. Висновки: Рекомендовані програми є важливим елементом системних профілактичних заходів у шкільному середовищі. Їхня ефективність залежить від рівня якості, комплексності та тривалості впливу. Програми з вищим рівнем рекомендації відрізняються більшою стійкістю ефектів та ширшою сферою впливу. Однак ефективна профілактика вимагає не лише впровадження програм, заснованих на наукових доказах, а й їхнього адаптування до потреб конкретної шкільної спільноти, а також забезпечення високої якості реалізації та оцінювання.
профілактика, рекомендовані програми, молодь, психоактивні речовини
Авторське право (c) 2026 Elzbieta Mudrak https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕТОДИЧНІ ЗАСАДИ ВИКОРИСТАННЯ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ У ФАХОВІЙ ДІЯЛЬНОСТІ ПЕДАГОГІВ ЗАКЛАДІВ ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ
Актуальність. Цифрова трансформація освіти у глобальному вимірі супроводжується активним упровадженням технологій штучного інтелекту, які переформатовують підходи до організації освітнього процесу, оцінювання результатів навчання та управління якістю освіти. Особливого значення ці процеси набувають у сфері професійної (професійно-технічної) освіти, де зростає попит на адаптивні, персоналізовані та аналітично обґрунтовані освітні рішення. Водночас чинні підходи до використання штучного інтелекту в педагогічній практиці залишаються фрагментарними та недостатньо методологічно обґрунтованими. Спостерігається розрив між технологічними можливостями інтелектуальних систем та їхньою педагогічною інтеграцією, а також відсутність комплексних методологічних засад їх застосування у професійній діяльності педагогів. Мета. Метою дослідження було теоретичне обґрунтування методологічних засад використання штучного інтелекту в професійній діяльності педагогів закладів професійної освіти та визначення їхньої ролі у трансформації освітнього процесу. Методи. Дослідження проведено на основі теоретичного аналізу сучасних наукових джерел, узагальнення міжнародного досвіду впровадження інтелектуальних освітніх систем, системного підходу до моделювання освітніх процесів та елементів порівняльного аналізу. Для виявлення взаємозв'язків між педагогічними, технологічними та управлінськими компонентами було використано методи контент-аналізу наукових публікацій, структурно-функціонального аналізу освітніх систем, а також концептуального моделювання. Результати. Встановлено, що інтеграція штучного інтелекту в професійну діяльність педагогів забезпечує перехід до освітнього менеджменту на основі даних, підвищує об'єктивність оцінювання та сприяє персоналізації навчання. Зокрема, застосування освітньої аналітики дає змогу виявляти ризики академічної неуспішності на ранніх етапах, тоді як використання адаптивних алгоритмів підвищує ефективність навчання. Можна зробити висновок, що впровадження інтелектуальних систем сприяє зростанню результативності навчальної діяльності та покращенню якості управлінських рішень в освіті. Виявлено взаємозв'язок між рівнем цифрової компетентності педагогів та ефективністю використання інтелектуальних інструментів, а також визначено роль трикомпонентної моделі (педагогічної, технологічної та кадрової) у забезпеченні їхнього дієвого застосування. Висновки. Обґрунтовано, що використання штучного інтелекту в професійній діяльності педагогів виступає чинником трансформації освітнього середовища, сприяє підвищенню адаптивності навчання та формує підґрунтя для реалізації аналітично обґрунтованого управління освітою. Отримані результати розширюють теоретичні уявлення про цифровізацію професійної освіти та створюють передумови для розроблення практичних рекомендацій щодо впровадження інтелектуальних технологій у педагогічну практику.
educational analytics, adaptive learning, digital transformation of education, data-driven approach, intelligent educational environments.
Авторське право (c) 2026 Vadym Kushnir, Vladyslav Belan https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПОКАЗНИКИ ЕФЕКТИВНОСТІ ПРОФЕСІЙНОЇ ОРІЄНТАЦІЇ ТА КАР’ЄРНОГО КОНСУЛЬТУВАННЯ ЗДОБУВАЧІВ ОСВІТИ В УМОВАХ ТРАНСФОРМАЦІЇ РИНКУ ПРАЦІ: ДОСВІД УКРАЇНИ ТА КРАЇН ЄС
Актуальність дослідження зумовлена зміною логіки кар’єрних траєкторій, спричиненою трансформацією сучасного ринку праці, цифровізацією, «зеленою» модернізацією економіки, демографічними змінами та зростанням мобільності населення. Вибір професії перестає бути одноразовим актом і перетворюється на процес управління переходами та навчання упродовж життя. У практиках професійної орієнтації та кар’єрного консультування в Україні досі домінують кількісні показники (кількість заходів, консультацій, учасників), тоді як якісні індикатори, що відображають реальні зміни у компетентностях і готовності до кар’єри, застосовуються обмежено. Це обмежує можливості порівняння результатів, отриманих закладами освіти, та ускладнює інтеграцію з європейськими стандартами, де акцент робиться на якості процесу, результатах і довгострокових ефектах. Мета: обґрунтувати багаторівневу систему показників ефективності професійної орієнтації та кар’єрного консультування здобувачів освіти в Україні як інструменту адаптації до викликів сучасного ринку праці з урахуванням відповідного досвіду країн ЄС. Методи: порівняння українського та європейського досвіду організації кар’єрних сервісів; контент-аналіз нормативних документів; логіко-структурне моделювання для побудови системи показників (від ресурсів до результатів); тематичне групування індикаторів та експертне оцінювання їхньої зрозумілості й можливості збору даних. Результати: запропоновано систему показників, що охоплює чотири рівні (ресурси, процеси, результати та вплив); визначено шість ключових напрямів оцінювання (від кадрового потенціалу до успішності працевлаштування); сформовано «мінімальний набір» показників ефективності (KPI) для закладів професійної та фахової передвищої освіти (охоплення сервісами, середній час очікування консультації, наявність індивідуальних планів дій, рівень працевлаштування випускників); порівняльний аналіз показав, що у країнах ЄС моніторинг орієнтований на якість процесу та відстеження кар’єрних траєкторій випускників, тоді як в Україні переважає кількісний підхід. Висновки: розроблена система показників дозволятиме закладам освіти перейти від формальної звітності до управління якістю кар’єрних послуг; охарактеризовано умови її впровадження в Україні (встановлення єдиних стандартів даних, регулярні опитування здобувачів освіти, аналіз доступності послуг та інтеграція актуальної інформації про ринок праці у консультування); доведено ефективність моделі «достатньої простоти», що передбачає використання зрозумілої описової аналітики та базових вимірювань результатів при мінімальних витратах час. Подальші дослідження варто спрямувати на апробацію системи в закладах різних типів, адаптацію методик оцінювання готовності до кар’єри та узгодження показників із державними системами моніторингу працевлаштування випускників.
кар’єрна адаптивність, ринок праці, самоефективність, якість консультування, стандарти ЄС, моніторинг результатів, компетентності
Авторське право (c) 2026 Наталія Ваніна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СУЧАСНІ ПРАКТИКИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ У ДАНІЇ
Актуальність У контексті цифрової трансформації, швидких змін ринку праці та зростання вимог до професійних кваліфікацій питання забезпечення якості професійної освіти набуває стратегічного значення для країн Європейського простору професійної освіти та навчання. Попри наявність численних досліджень, присвячених окремим аспектам данської системи професійної освіти, недостатньо вивченими залишаються інституційна архітектура забезпечення якості, взаємодія зовнішніх і внутрішніх механізмів, роль соціальних партнерів та інтеграція європейських рамок якості у національну політику. Мета: У дослідженні проаналізовано інституційну модель забезпечення якості професійної освіти Данії, встановлено ключові механізми зовнішнього та внутрішнього оцінювання та розроблено аналітичну рамку для порівняльного аналізу національних систем забезпечення якості. Методи. Застосовано методи інституційного аналізу, порівняльного аналізу та контент-аналізу нормативних документів, звітів міжнародних (CEDEFOP) та данських (Інституту оцінювання освіти Данії та Данської установи з питань акредитації). Дослідження включало ідентифікацію ключових інституцій, аналіз їхніх функцій, порівняння зовнішніх і внутрішніх механізмів забезпечення якості та оцінку відповідності національних підходів європейським рамкам EQAVET. Результати: Встановлено, що ефективність данської моделі забезпечення якості зумовлена поєднанням інституційної автономії, ризик-орієнтованого нагляду, активної участі соціальних партнерів та цифровізації процесів моніторингу. Інститут оцінювання освіти Данії забезпечує системний моніторинг результативності та тематичні оцінювання. Галузеві ради Данії визначають професійні стандарти, результати навчання та критерії оцінювання, забезпечуючи відповідність програм ринку праці. Акредитація програм, орієнтована на результати навчання, гарантує прозорість і підзвітність. Виявлено, що цифрові інструменти: дашборди, автоматизовані системи збору даних, цифрові портфоліо підвищують точність аналізу та сприяють доказовому управлінню. Визначено обмеження, пов’язані з ресурсомісткістю системи та залежністю від соціальних партнерів у секторах із низьким рівнем організованості. Висновки: Данська модель забезпечення якості професійної освіти демонструє високу інституційну узгодженість, стійкість та здатність до адаптації в умовах технологічних і соціальних змін. Її теоретична цінність полягає у формуванні цілісного бачення багаторівневої системи забезпечення якості, а практична - у можливості використання її елементів для модернізації національних систем професійної освіти. Рекомендовано розвивати інституційну автономію органів забезпечення якості, посилювати участь соціальних партнерів, впроваджувати ризик-орієнтовані підходи та розширювати використання цифрових інструментів моніторингу.
інституційна архітектура, соціальне партнерство, ризик-орієнтований нагляд, акредитація програм, цифрові інструменти моніторингу
Авторське право (c) 2026 Родіон Колишко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВИКОРИСТАННЯ ВІЙСЬКОВИХ НАРАТИВІВ І МОТИВАЦІЙНИХ ПРОМОВ У ПРОФЕСІЙНО ОРІЄНТОВАНОМУ НАВЧАННІ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ МАЙБУТНІХ ОФІЦЕРІВ
Актуальність: сучасні умови функціонування сектору безпеки і оборони України, зумовлені повномасштабною війною та активізацією міжнародної військової співпраці, актуалізують потребу модернізації мовної підготовки майбутніх офіцерів; традиційні підходи до навчання англійської мови у вищих військових навчальних закладах, особливо у умовах воєнного стану, не повною мірою забезпечують формування готовності до ефективної професійної комунікації та взаємодії; у зв’язку з цим особливого значення набуває використання військових наративів і мотиваційних промов як автентичних текстів воєнного дискурсу; їх інтеграція у процес навчання англійської мови дозволяє поєднати мовну підготовку з розвитком риторичних, лідерських і морально-психологічних компетентностей майбутніх офіцерів. Мета: теоретично обґрунтувати та експериментально перевірити методику імплементації військових наративів і мотиваційних промов у процес навчання англійської мови майбутніх офіцерів, а також визначити її вплив на формування іншомовної комунікативної та риторичної компетентностей курсантів у системі професійної військової підготовки. Методи. У дослідженні використано комплекс теоретичних і практико-орієнтованих методів. Аналіз, систематизацію та узагальнення наукових джерел застосовано для визначення теоретичних засад військового дискурсу, професійної мовної підготовки та риторики військового лідерства. Елементи критичного дискурс-аналізу, наративного та психолінгвістичного аналізу використано для дослідження структури, функцій і мовних особливостей військових наративів та мотиваційних промов. Моделювання комунікативних ситуацій і рольові ігри застосовано для відпрацювання професійної взаємодії англійською мовою. Риторичний аналіз автентичних англомовних текстів проведено для розвитку навичок професійної комунікації та переконувального мовлення. Створення курсантами мотиваційних звернень, бойових мінінаративів і службових повідомлень англійською мовою використано для оцінювання рівня сформованості їхньої професійної мовленнєвої компетентності. Результати. Встановлено, що використання військових наративів і мотиваційних промов у навчанні англійської мови сприяє формуванню професійно-комунікативної компетентності майбутніх офіцерів, розвитку риторичних умінь, критичного мислення та навичок лідерської комунікації. З’ясовано, що автентичні тексти військового дискурсу забезпечують високий рівень емоційної залученості курсантів і підвищують мотивацію до вивчення англійської мови. Обґрунтовано, що найбільш ефективними формами реалізації такого підходу є дискурс-аналітичні завдання, ситуативно-моделювальні вправи, рольові сценарії, компаративний аналіз жанрів військового дискурсу та створення власних англомовних професійно орієнтованих текстів. Доведено, що інтеграція бойових історій і мотиваційних звернень в освітній процес сприяє розвитку морально-психологічної стійкості, навичок аргументації та здатності до ефективної комунікації в стресових умовах службово-бойової діяльності. Висновки. Використання військових наративів і мотиваційних промов у професійно орієнтованому навчанні англійської мови майбутніх офіцерів є ефективним напрямом удосконалення професійної мовної підготовки у вищих військових навчальних закладах. Використання автентичного військового дискурсу дозволяє наблизити зміст іншомовної підготовки до реальних умов службово-бойової діяльності та посилити її професійну спрямованість. Результати педагогічного експерименту підтвердили ефективність запропонованої методики. У курсантів експериментальної групи зафіксовано більш виражене зростання показників професійного англомовного мовлення, риторичної компетентності та комунікативної адаптивності порівняно з контрольною групою. Це підтверджує доцільність використання військових наративів і мотиваційних промов як важливого дидактичного ресурсу професійної іншомовної підготовки майбутніх офіцерів.
професійно-комунікативна компетентність, військова освіта, лідерська комунікація, автентичні тексти.
Авторське право (c) 2026 Oleksandra Shevchuk https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПРОФЕСІЙНА ОРІЄНТАЦІЯ ЗДОБУВАЧІВ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ НА РОБІТНИЧІ ПРОФЕСІЇ: ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ДОСВІД ТА УКРАЇНСЬКІ ПЕРСПЕКТИВИ
Актуальність: Актуальність дослідження зумовлена сучасними трансформаційними процесами на ринку праці, стрімким розвитком технологій, цифровізацією та зростаючим попитом на висококваліфікованих фахівців робітничих професій. Водночас спостерігається стійке зниження привабливості робітничих професій серед молоді, що зумовлює дисбаланс між потребами ринку праці та професійними намірами здобувачів освіти. Це актуалізує необхідність модернізації системи профорієнтації у закладах загальної середньої освіти з урахуванням позитивних аспектів міжнародного досвіду. Мета: Метою статті є аналіз методологічних засад профорієнтації учнів закладів загальної середньої освіти щодо робітничих професій на основі досвіду Німеччини та Австрії, а також визначення можливостей адаптації та імплементації відповідних підходів в український освітній контекст. Методи: У дослідженні застосовано якісний дослідницький дизайн, що включає теоретичний аналіз наукової літератури, порівняльний аналіз систем професійної орієнтації Німеччини та Австрії, синтез педагогічних підходів, систематизацію ключових принципів дуальної освіти, а також інтерпретаційний аналіз їх потенціалу для впровадження в Україні. Результати: Результати дослідження свідчать, що ефективна система профорієнтації в Німеччині та Австрії ґрунтується на ранньому започаткуванні професійного самовизначення, безперервному практико-орієнтованому навчанні, системному залученні учнів до реального виробничого середовища та тісній взаємодії закладів освіти з роботодавцями. Ключовими інституційними механізмами виступають дуальні моделі професійної освіти, обов’язкові виробничі практики, розвинена мережа кар’єрного консультування та активна участь підприємств у підготовці майбутніх фахівців. Встановлено, що така інтегрована система сприяє більш усвідомленому професійному вибору молоді та підвищує соціальну привабливість робітничих професій. Висновки: Зроблено висновок, що модернізація профорієнтації в Україні має ґрунтуватися на переході до інтегрованої, практико-орієнтованої моделі, що враховує провідний європейський досвід. Пріоритетними напрямами визначено посилення ранньої та безперервної професійної орієнтації, розширення практичного досвіду учнів у реальному робочому середовищі, розвиток партнерства між закладами освіти та роботодавцями, поступове впровадження елементів дуальної освіти, модернізацію системи кар’єрного консультування, а також підвищення соціального престижу робітничих професій, зокрема через цифрові інструменти та інформаційно-комунікаційні кампанії.
профорієнтація, робітничі професії, професійна освіта, дуальна система освіти, Німеччина, Австрія, Україна, перехід від навчання до роботи, кар’єрне самовизначення, ринок праці.
Авторське право (c) 2026 Євеліна Царьова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Актуальність. Ай-трекінг, що розуміється як метод запису рухів очей, фіксації погляду та вибраних окуломоторних параметрів, нині широко визнається важливим інструментом для дослідження зорової уваги та когнітивних процесів. У статті окреслено розвиток цього методу — від піонерських досліджень читання та зорового сприйняття до його сучасних міждисциплінарних застосувань. Особливу увагу приділено використанню ай-трекінгу в освіті, зокрема в дослідженнях навчання за текстами, зображеннями та мультимедійними матеріалами, у вивченні експертності, а також у діагностиці когнітивних труднощів студентів. Окремий розділ присвячено представленню вибраних праць міждисциплінарної Дослідницької групи з когнітивної дидактики, створеної автором у Педагогічному університеті Кракова. Мета: проаналізувати розвиток ай-трекінгу як методу дослідження рухів очей та визначити його значення і можливості застосування в освітніх дослідженнях, зокрема для вивчення когнітивних процесів учнів і студентів. Методи: теоретичний аналіз наукових джерел з проблематики ай-трекінгу, узагальнення сучасних досліджень у сфері освіти, а також представлення результатів емпіричних досліджень Дослідницької групи з когнітивної дидактики, у яких застосовувалися окулографія, електроенцефалографія, аналіз варіабельності серцевого ритму та інші неінвазивні методи. Результати: встановлено, що ай-трекінг є ефективним інструментом для дослідження зорової уваги, когнітивних стратегій і способів обробки інформації під час навчання. Метод дає змогу аналізувати, як студенти читають тексти, інтерпретують графіки, зображення, відеоматеріали та розв’язують задачі. Виявлено відмінності між стратегіями експертів і новачків, можливість діагностики когнітивних труднощів, а також перспективність використання ай-трекінгу для проєктування ефективних навчальних матеріалів і підтримки навчального процесу. Висновки: ай-трекінг посідає важливе місце серед сучасних методів дослідження освітніх і когнітивних процесів, оскільки дозволяє вивчати не лише результати навчання, а й перебіг мисленнєвої діяльності. Поєднання ай-трекінгу з іншими методами діагностики сприяє глибшому розумінню процесів навчання та відкриває широкі перспективи для вдосконалення педагогічної практики й освітньої теорії.
eye tracking, education, neurodidactics, oculography
Авторське право (c) 2026 Владислав Бласяк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
БІЗНЕС-ОСВІТА В СФЕРІ ЛОГІСТИКИ ЯК ІННОВАЦІЙНИЙ НАПРЯМОК ПІДГОТОВКИ ФАХІВЦІВ ДЛЯ ВІТЧИЗНЯНОГО БІЗНЕСУ
Актуальність: представлені у статті інноваційні характеристики бізнес-освіти у сфері логістики є актуальними у контексті професійної підготовки фахівців для вітчизняного бізнесу; у структурі бізнес-освіти України сегмент підготовки фахівців з логістики займає особливе місце з огляду на значний соціальний запит на ефективні логістичні ланцюги поставок в умовах війни з росією; це підвищує рівень актуальності логістики як напряму підготовки фахівців у системі інституційної, а також інформальної та неформальної бізнес-освіти. Мета: окреслити зміст, форми й методи навчання на логістичних освітніх програмах бізнес-освіти в сучасних українських університетах та в системі неформальної бізнес-освіти. Методи: аналіз, синтез, індукція, інтерпретація даних, порівняння та класифікація – для комплексного аналізу інноваційних характеристик змісту бізнес-освіти в її логістичному сегменті. Результати: розроблено авторську програму бізнес-освіти з напряму «Побудова нових логістичних маршрутів перевезення вантажів» для представників транспортних компаній України; розроблену програму упроваджено на базі транспортної компанії ТОВ ДСВ ЛОГІСТИКА (DSV) та Київської школи логістики в сукупності двох основних модулів: «Альтернативні логістичні маршрути» та «Сonization (скупчення) у процесі побудови та реалізації логістичних маршрутів»; проаналізовано зміст та особливості освітніх програм з логістики у кількох закладах вищої освіти України, а також неформального складника логістики як компонента бізнес-освіти на платформах «Kyiv Logistics School (KLS)», «Marine Business School», Навчальний центр ДАНКО (Київ & Онлайн); обгрунтовано основні складові змісту бізнес-освіти в галузі логістики – управління ланцюгами постачання (Supply Chain Management), складську логістику та розподіл, міжнародну логістику та ЗЕД, транспортну логістику;. Висновки: наукова новизна дослідження полягає в обґрунтуванні змісту та інноваційних характеристик бізнес-освіти в галузі логістики у системі інституційної та неформальної освіти в Україні; сформульовано висновок про роль і значення новітніх онлайн-ресурсів, які вивчаються в сучасних бізнес-школах та закладах неформальної освіти з логістики (Система Ant-Logistics, Модуль SeaRates (SeaRates Distance&Time), Програма ABM Cloud (ABM Rinkai TMS), Система GPS-моніторинг, Платформа Trans.eu). Перспектива подальших досліджень пов’язана з проведенням контент-аналізу ОПП з бізнес-освіти у вітчизняних закладах вищої освіти.
Авторське право (c) 2026 Oleksandr Krasnov https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ТРАНСФОРМАЦІЯ СОЦІАЛЬНИХ ТА ОСВІТНІХ СИСТЕМ ПІД УПЛИВОМ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
Актуальність. Упродовж останнього десятиліття штучний інтелект (ШІ) перетворився на ключовий драйвер глобальних соціально-економічних змін, інтегруючись у виробництво, медицину та освіту з безпрецедентною швидкістю. Попри технологічну експансію, існує значний розрив між інтересом студентів до інтелектуальних систем та реальним розумінням складності професійних траєкторій у цій галузі. Наявні теоретичні прогалини стосуються інтерпретованості моделей та етичного використання алгоритмів, тоді як практичні виклики пов’язані з трансформацією ринку праці та ризиками втрати робочих місць через автоматизацію. Мета. Дослідження спрямоване на комплексний аналіз сучасного стану та практичного впровадження систем ШІ в соціальному й освітньому середовищах, а також на верифікацію функціональних можливостей мовних моделей нового покоління як інструментів підтримки професійної діяльності та прийняття рішень. Методи. Методологія базується на поєднанні теоретичного аналізу наукових джерел та експериментального моделювання. Дослідницький дизайн включав: критичний огляд міждисциплінарних публікацій; кейс-стаді генеративних систем (ChatGPT, Bard) із застосуванням принципів prompt engineering; математичне моделювання задач лінійного програмування в середовищі програмування R з використанням пакету lpSolve; а також порівняльну верифікацію результатів. Результати. Встановлено, що сучасні мовні моделі здатні формувати цілісні стратегії наукового пошуку, виступаючи в ролі інтелектуальних навігаторів. Практичний експеримент із розв’язання оптимізаційних задач підтвердив здатність ШІ коректно трансформувати математичні описи в програмний код, забезпечуючи оптимальні розв’язки (зокрема, отримано значення X1=3,33 та X2=1,33 для ресурсної моделі). Порівняльний аналіз виявив переваги ChatGPT у підтримці контексту діалогу та Google Bard у роботі з актуальними даними. Водночас ідентифіковано феномен «позірної правильності» (AI-галюцинацій) та соціальні ризики, такі як плани BT Group щодо скорочення 55 000 робочих місць до 2030 року через автоматизацію. На противагу цьому, впровадження систем типу Surtrac дозволило скоротити час очікування в міських заторах на 40%. Висновки. Доведено, що ШІ є ефективним підсилювачем інтелектуальної діяльності, а не заміною людському розуму. Значущість результатів полягає в обґрунтуванні необхідності адаптації освітніх програм до міждисциплінарних вимог, що поєднують когнітивні науки та програмування. Практичне застосування ШІ вимагає обов'язкової фахової верифікації результатів та збереження критичного мислення користувача для запобігання фактичним помилкам.
генеративні моделі, трансформація ринку праці, інженерія запитів, лінійне програмування, цифрова компетентність.
Авторське право (c) 2026 Wladyslaw Wornalkewicz https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕТОДИКА СТВОРЕННЯ ЗАГОЛОВКІВ НАУКОВИХ СТАТЕЙ ЕКОЛОГІЧНОЇ СПРЯМОВАНОСТІ
Актуальність: Глобальна трансформація наукового простору та перехід до стандартів «Професійної освіти 4.0» висувають нові вимоги до якості метаданих наукових публікацій. У сфері екологічної безпеки заголовок статті є ключовим елементом індексації, проте наявні лексичні бар'єри та структурна надмірність часто обмежують видимість результатів українських досліджень у базах Scopus та Web of Science. Подолання наукової прогалини у систематизації методик формування заголовків є критично важливим для гармонізації вітчизняних екологічних досліджень із міжнародним академічним дискурсом. Мета: Стаття спрямована на розробку та наукове обгрунтування методики формування заголовків наукових статей екологічної спрямованості, що відповідають лінгвістичним і технічним вимогам міжнародних наукометричних баз даних. Методи: Дослідження реалізовано за допомогою порівняльного лінгвістичного аналізу, контент-аналізу високоцитованих публікацій (Q1–Q2) та дедуктивного підходу до визначення критеріїв ефективності метаданих. Емпіричний етап включав діагностику та корекцію чернеток наукових праць магістрантів та аспірантів спеціальності «Екологія» із застосуванням методу «семантичного очищення» для трансформації описових конструкцій у лаконічні номінативні групи. Результати: Встановлено, що найбільш ефективні заголовки екологічної тематики мають обсяг 8–12 слів, містять ключовий об'єкт на початку назви та базуються на моделі «Об'єкт : аспект». Застосування методу семантичного очищення дозволяє скоротити довжину заголовків на 30–50 % без втрати наукового змісту. Виявлено типові помилки англомовної адаптації (калькування, надмірне використання прийменників), що негативно впливають на показник Field-Weighted Citation Impact (FWCI). Розроблено алгоритм формування назв, що базується на використанні герундіальних конструкцій та іменникових кластерів відповідно до стандартів Academic English. Висновки: Запропонована методика є стратегічним інструментом підвищення академічної мобільності та конкурентоспроможності фахівців у сфері екологічної безпеки. Ефективна побудова заголовка забезпечує перехід від «описовості» до «номінативності», оптимізуючи метадані для пошукових алгоритмів. Практичне впровадження результатів у курси академічного письма дозволяє молодим ученим уникати технічних помилок на етапі подання рукописів, що сприяє підвищенню цитованості екологічних досліджень у світі.
Авторське право (c) 2026 Stanislav Dushkin, Olena Sierikova, Vadym Babakin https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПЕДАГОГІЧНІ УМОВИ РОЗВИТКУ ПІДПРИЄМНИЦЬКОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНІХ МАЙСТРІВ З МОНТАЖУ ТА ОБСЛУГОВУВАННЯ СИСТЕМ ВІДНОВЛЮВАЛЬНОЇ ЕНЕРГЕТИКИ
Вступ. Україна перебуває в активній фазі енергетичного переходу, прискореного систематичними ударами по централізованій енергетичній інфраструктурі: розподілена генерація на основі альтернативних джерел енергії перетворилася на інструмент енергетичної стійкості територіальних громад, малого бізнесу й домогоподарств. Зміст професійної діяльності майстра з монтажу та обслуговування систем відновлювальної енергетики набуває рис самостійного господарювання, а підприємницька компетентність перетворюється на обов’язковий галузево зумовлений складник його професіоналізму. Її формування в закладах професійної освіти реалізується здебільшого в узагальненому форматі, без урахування галузевого контексту, що породжує суперечність, яка потребує наукового розв’язання. Мета – теоретично обґрунтувати педагогічні умови розвитку підприємницької компетентності майбутніх майстрів з монтажу та обслуговування систем відновлювальної енергетики й розкрити характер взаємозв’язків між ними як основу їхньої спільної реалізації в освітньому процесі. Методи. Аналіз і синтез наукового доробку дали змогу уточнити поняття «педагогічні умови» в контексті розвитку підприємницької компетентності фахівців з альтернативної енергетики; системний підхід забезпечив розгляд педагогічних умов як цілісного дидактичного комплексу; методи узагальнення й конкретизації застосовано для переходу від концептуальних положень до операційних характеристик визначених умов; пріоритетність умов визначено за результатами експертного оцінювання й ранжування. Результати. Уточнено зміст поняття «педагогічні умови розвитку підприємницької компетентності» стосовно галузевого контексту альтернативної енергетики. Теоретично обґрунтовано чотири пріоритетні педагогічні умови: модернізацію змістового наповнення освітніх програм через інтеграцію підприємницьких практик галузі; застосування імітаційних технологій з моделюванням повного циклу енергетичного підприємства; розвиток технологічної мобільності й адаптивності через формування підприємницької проактивності; активізацію суб’єктної позиції через самостійне проєктування підприємницьких ініціатив. Розкрито міжкомпонентні взаємозв’язки між умовами, що зумовлюють їхнє взаємопідсилення в освітньому процесі. Висновки. Обґрунтовані педагогічні умови утворюють цілісний дидактичний комплекс, а не сукупність незалежних чинників: їхня результативність досягається лише за умови одночасної реалізації. Отримані результати створюють підґрунтя для оновлення освітніх програм закладів професійної освіти, розроблення методичних рекомендацій для педагогічних працівників і подальшого проєктування методики розвитку підприємницької компетентності означених фахівців.
Авторське право (c) 2026 Volodymyr Artyushenko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЦИФРОВІЗАЦІЯ ТА ЕНЕРГОЕФЕКТИВНІСТЬ У НАВЧАННІ МАЙБУТНІХ БУДІВЕЛЬНИКІВ: ВИКЛИКИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ
Актуальність. Будівельна індустрія, на яку припадає приблизно 39 % глобальних викидів діоксиду вуглецю, опинилася в епіцентрі радикальних змін. Сучасна наука розглядає ці зміни через призму «Подвійного переходу» (Twin Transition) – синергії цифровізації та екологізації. У цьому багатовимірному контексті система професійної (професійно-технічної) освіти постає перед екзистенційним викликом, стикаючись із застарілими навчальними програмами та інституційними бар’єрами, що обмежують агентність викладача. Сучасний ринок потребує робітників, здатних проєктувати та впроваджувати енергоефективні рішення в рамках інноваційної концепції Construction 4.0. Мета: теоретичне та емпіричне обґрунтування комплексної моделі інтеграції енергоефективних і цифрових технологій у систему професійної підготовки майбутніх фахівців будівельної галузі, а також глибокий аналіз ефективності інноваційних педагогічних стратегій (зокрема імерсивних симуляцій та BIM-технологій) в умовах глобального кліматичного переходу та нагальних потреб повоєнного відновлення інфраструктури України (зокрема програми Ukraine Facility). Методи: дослідження базується на системному та міждисциплінарному підходах; застосовано методи систематичного огляду за протоколом PRISMA, структурно-функціонального аналізу для оцінки кваліфікаційних розривів на ринку праці, порівняльне педагогічне моделювання для зіставлення традиційної та інноваційної освітніх парадигм, а також метааналіз емпіричних даних щодо ефективності імерсивних віртуальних середовищ. Результати: доведено наявність критичного кваліфікаційного розриву (education-work transition mismatch) між очікуваннями високотехнологічного ринку та компетенціями випускників; обґрунтовано безальтернативність переходу до освітньої парадигми Education 4.0 через мультидисциплінарний підхід та аналіз життєвого циклу (LCA); статистично підтверджено безпрецедентну ефективність імерсивних технологій (VR/AR) у формуванні безпекової поведінки (пришвидшення засвоєння матеріалу в 4 рази); деталізовано перспективи використання сталих матеріалів; запропоновано інституційні стратегії для повоєнної відбудови України через локалізацію проєктів, створення Центрів професійної досконалості (CoVEs) і розвиток дуальної освіти. Висновки: ефективне впровадження зелених технологій неможливе шляхом косметичних змін; воно вимагає подолання інституційних бар’єрів та підтримки ініціативи викладачів; лише глибока синергетична інтеграція цифрових двійників, екологічного матеріалознавства та локалізованого державно-приватного партнерства здатна забезпечити індустрію кадрами для реалізації концепції «Build Back Better».
Construction 4.0, енергоефективність, інформаційне моделювання будівель, подвійний перехід, імерсивне навчання, зелене будівництво, дуальна форма здобуття освіти.
Авторське право (c) 2026 Vitalii Svyrydiuk https://creativecommons.org/licenses/by/4.0